(untitled) (НАУКОВІ ЗАПИСКИ, 2025)
Стаття присвячена ролі мовної норми у формуванні мовнокомунікативної компетентності мовців. Мова – важливий компонент національно-культурної самоідентифікації особистості, тому на сьогодні актуальною дидактичною проблемою є розширення сфери її функціювання й удосконалення мовнокомунікативної компетентності громадян. Мета пропонованого дослідження – проаналізувати роль мовної норми у формуванні мовнокомунікативної компетентності мовців в умовах повномасштабного вторгнення росії та в ситуації вимушеного білінгвізму. Наведено й узагальнено визначення мовної норми, класифіковано види мовних норм, акцентовано на стилістичній нормі, розмежовано поняття активного і пасивного знання рідної мови та місце мовної норми в цьому когнітивному процесі. Також описано рівні мовнокомунікативної компетентності мовців, значення кодифікації цих рівнів у стандартах державної мови, над якими працює Національна комісія зі стандартів державної мови. Проаналізовано шляхи, методи й прийоми формування українськомовної комунікативної компетентності зросійщених українців у ситуації війни росії проти України, виділено роль мотиваційного фактора й вплив українськомовного середовища на підвищення рівня мовнокомунікативної компетентності мовців. Описано умови переходу від пасивного знання мови та мовних норм до активного їх уживання. Доведено, що знання мовної норми є важливим, але не єдиним фактором набуття мовцем мовнокомунікативної компетентності. В умовах актуальної мовної ситуації в Україні (вимушеного білінгвізму, російської збройної агресії) не менш вагомим є мотиваційний фактор, зокрема усвідомлений вибір мови спілкування. Важливим чинником для формування мовнокомунікативної компетентності є також забезпечення функціювання української мови як державної та кодифікування рівнів знання мови у Стандарті, що відповідає мовній політиці європейських держав та сприяє подальшій інтеграції України у світову спільноту.