(untitled) (НАУКОВІ ЗАПИСКИ, 2026)
У статті порушується проблема теоретико-методичного обґрунтування формування вмінь 3D-моделювання в учнів закладів загальної середньої освіти у процесі навчання інформатики. Наголошено, що в умовах цифрової трансформації освіти та оновлення змісту шкільного курсу інформатики 3D-моделювання набуває важливого значення як засіб розвитку цифрової компетентності, просторового мислення, творчості, технічних навичок і здатності учнів створювати завершені цифрові продукти. Зазначено, що потреба у формуванні таких умінь зумовлена широким застосуванням тривимірних технологій у різних сферах людської діяльності, зокрема в інженерії, архітектурі, дизайні, медицині, анімації, ігровій індустрії, віртуальній і доповненій реальності та 3D-друці. Акцентовано увагу на тому, що навчання 3D-моделювання в школі не повинно обмежуватися засвоєнням окремих інструментів програмного середовища, а має бути спрямоване на формування цілісної системи вмінь, пов’язаних з аналізом об’єкта, плануванням його побудови, створенням і редагуванням 3D-моделі, оцінюванням якості результату та вдосконаленням власної роботи. Розкрито нормативне підґрунтя формування вмінь 3D-моделювання в учнів 5–9 та 10–11 класів, зокрема в контексті Державного стандарту базової середньої освіти, Державного стандарту профільної середньої освіти, модельних навчальних програм з інформатики та навчальної програми для старшої школи. Уточнено сутність поняття «вміння 3D-моделювання», яке розглядається як інтегрована здатність учня створювати, редагувати, аналізувати, удосконалювати й презентувати тривимірні цифрові моделі з використанням відповідних програмних засобів. Визначено структуру вмінь 3D-моделювання, що охоплює когнітивний, операційний, просторово-візуальний, проєктувальний, творчий і рефлексивний компоненти. Обґрунтовано доцільність поетапного формування зазначених умінь: від початкового ознайомлення учнів із базовими поняттями тривимірної графіки та простими операціями над 3D-об’єктами в базовій школі – до поглибленого опанування складніших способів моделювання, роботи з матеріалами, текстурами, анімацією, візуалізацією та рендерингом у старшій школі. Визначено методичні умови ефективного формування вмінь 3D-моделювання, серед яких добір доступного й доцільного програмного забезпечення, поетапна організація навчальної діяльності, використання практичних, проблемних і проєктних завдань, урахування вікових особливостей учнів, забезпечення міжпредметних зв’язків і застосування критеріїв оцінювання, орієнтованих як на процес, так і на результат створення 3D-моделі. Зроблено висновок, що системне формування вмінь 3D-моделювання в процесі навчання інформатики сприятиме розвитку цифрової компетентності школярів, їхнього просторового мислення, творчості та готовності до використання сучасних цифрових технологій в освітній і майбутній професійній діяльності.